Микеланджело Буонароти
О, трябваше, докато Феб изгаря…

Превод от италиански: Драгомир Петров, 1970

chitanka.info

О, трябваше, докато Феб изгаря…[0]

О, трябваше, докато Феб изгаря

рида, честит да литна от земята,

когато можех, грабнат от крилата,

смъртта си да смекча и да преваря.

Сега го няма; бясната надвара

на дните всуе чаках от съдбата

да спре; пред двер заключена душата

престъпна спря без благодат, без вяра.

Като криле над планина голяма

лъчите бяха, Феб — прострян в нозете[1]

смъртта тогаз бе чудо, бе спасение.

Умирайки без тях, душата няма

да се въздигне; споменът не свети,

а след бедата няма утешение.

[0] Някои критици предполагат, че този сонет изразява чувствата на поета при раздялата му с неговия млад приятел Фебо дел Поджо. Други обаче са убедени в неговата връзка със смъртта на Витория Колона и ние сме склонни да дадем право на тях. — Б.пр. ↑

[1] Точният превод на тези стихове гласи така: „Перата (сиреч лъчите) бяха за мен криле, ридът — стъпала, а Феб в нозете ми“. — Б.пр. ↑

Заслуги

Имате удоволствието да четете тази книга благодарение на Моята библиотека и нейните всеотдайни помощници.

http://chitanka.info

Вие също можете да помогнете за обогатяването на Моята библиотека. Посетете работното ателие, за да научите повече.